Асен Разцветников
Полски стрели

chitanka.info

1

Мълчат посъхналите степи,

ранени с огнена стрела.

Над бели друми ситна пепел

люлее сребърни була.

Но кой пристигна с лък през рамо,

накитен с пресен розов цвят?

От ноздрите му блика пламък,

слънца в очите му горят.

Другарите му са пияни,

сам той — от всички най-пиян,

уста му — алена камбана —

зове за горда, светла бран.

О, нека ние да сме луди!

О, триж безумни да сме ний!

Но вярваме — незнайно чудо

пред нас ковчези ще разкрий.

Ще идем ние зад баири,

където тих пожар гори

и бавно слънцето умира

под дъжд от бронзови искри.

И там, скалите увенчали

със капки кръв и ален крем,

ний ново слънце ще запалим

и морни възнак ще умрем.

2

Царевица

ранна

рони златно зърно.

Майко,

те отиват и не ще се върнат.

Там далеч,

където

бавно здрач припада,

с гръм ще ги

причака

сгушена засада.

Твойте двама

сина

горди, непослушни,

като златни

снопи,

майко, ще се люшнат.

И ще минат

много,

много дни и нощи.

И напразно,

майко,

ти ще чакаш още.

И напразно

в презнощ

глъхнала и пуста

ще прислушваш

с трепет,

как се тропа в пруста.

Как под тъмни

стрехи

вихъра бездомен

с мокри устни

шъпне

тъжен, тъжен спомен

Царевица

ранна

рони златно зърно.

Майко,

пригърни ги —

те не ще се върнат.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.